Volm-våbnet flyttes i eftermiddag, og operationen indledes i morgen tidlig.
Hvad er målet? Ved De det ikke, eller nægter De at fortælle mig det?
Man vurderer målene indtil sidste øjeblik, før man vælger det bedste.
Vi satser alt på ét kort. Hvad sker der med våbnet senere?
Hvordan ved vi, at Volm-racen ikke bruger det mod os?
I har set strålerne på himlen. Kraftfeltet er allerede aktiveret.
Hvis vi ikke slår kraftfeltet ud, dør vi inden tre måneder.
Menneskeheden vil forsvinde. Jeg ved ikke, om våbnet fungerer.
Jeg ved ikke, om de er vores venner, men deres våben er eneste chance.
- Hvis det virker. - Jeg græder ikke, før jeg ved det.
Indtil da må jeg forberede tropperne til kamp.
Fru præsident ...
- Du vil nok se det her. - Jeg har set kraftfeltet, Lyle.
Espheni har en sær visuel sans. Bare en skam med strålingen.
Det er ikke kraftfeltet. Vi har en gæst.
Den fortabte søn vender tilbage.
- Er du ikke død? - Jeg er sejlivet.
- Du skylder mig en flyvemaskine. - Tag båden.
Jeg har været væk, men er nu tilbage.
- Tom er tilbage! - Det er Tom Mason.
Jeg hørte, at du var tilbage. Skønt at se dig.
- Vi må tale sammen. - Du har nok noget godt at sige.
Jeg har noget at fortælle, men det er ikke godt.
- Ben og Hal! - Er du uskadt?
Det var på tide.
- Giv mig et øjeblik, Dan. - Selvfølgelig. Vi kan tale senere.
Vi ventede på dig i Mechanicsville, men du dukkede aldrig op.
Jeg mødte Skitters ved Picketts gård. Familien var allerede væk.
- Hvorfor dræbte de dig ikke? - Det indgik ikke i planen.
De satte mig på et skib og fløj mig til et tårn.
Karen?
- Hun leder tropperne derfra. - Var Anne og Lexie der også?
Ja.
- Så du dem? Har du dem med dig? - Nej.
- Men de er vel uskadte? - Nej, de er ikke uskadte.
- Så der er intet tilbage ... - Jo, vi er tilbage.
- Er du sikker mht. Anne og Lexie? - Ja.
Jeg vil have, at du tager smerten, du føler, og kanaliserer den.
Vi skal dræbe Karen. Vi sørger over Anne og Lexie, når hun er død.
Jeg håber, at du lader mig gøre det.
Godt, brug det. Det kan bringe dig igennem.
Jeg skal tale med oberst Weaver.
Du sagde, at hvis vi drives af had, så har fjenden forandret os.
Jeg ved det godt, men det er længe siden. Nu har jeg kun had.
Det får ikke lov til at gå til spilde.
Boston har aldrig været noget mål. Ændrer vi planer, forsinker det os.
Jeg forstår din uro, men vi vidste ikke, at Karen var i Boston.
I Boston smadrer vi kraftfeltet og dræber Karen.
Tårnet har et bedre forsvar end vores planlagte mål.
- Men der er Karen ikke. - Vi behøver ikke at dræbe Karen nu.
Jeg var ved at omkomme i et forsøg på at tage tårnet.
At få en ny chance lyder ikke som en dårlig idé.
Vi skal have meget mere ildkraft med så mange mechs.
Vi ødelagde deres brændstofdepot, og jeg har set deres forsvarslinje.
Deres mechs står bare der som en kejserlig terrakotta-hær.
Jeg kan se de taktiske fordele. Karen forsvarer hele østkysten.
Dræber vi hende, så hugger vi hovedet af slangen.
Det er et fristende forslag, men jeg er nødt til at tænke over det.
Uanset hvilket mål det bliver, så vil jeg med.
Det ville jeg gerne have, Tom.
I er mistænksomme. Så vidt I ved, har Karen sat en parasit i mig.
Sidste gang følte jeg, at der var noget galt, og var helt åben om det.
- Vi kan ikke tage nogen chancer. - Hold øje med mig.
Er jeg sær, så skyd mig. Hvad vi ønsker og bør er forskellige ting.
Jeg er nødt til at dræbe Karen for Anne og Lexies skyld. Kom nu!
- Hvis jeg skal dø, så vil jeg ... - Nu er det nok.
Tak for informationen, men du bør hvile dig.
Javel, sir.
Jeg tror, han taler sandt.
I står hinanden nær, men vær forsigtig. Han er labil.
Er det underligt? Karen dræbte Anne og pigen. Jeg havde selv været labil.
- Det synes jeg, at du er, oberst. - Jeg forstår, hvad De mener.
Han har måske en parasit, men hvis han ikke har det og taler sandt ...
Så har han givet os nøglen til sejren.
Du kan gå. Lad mig lige tænke over det her en tid.
- Skønt, at du er tilbage, min ven. - Jeg så flyet styrte ned.
- Jeg frygtede det værste. - Skæbnen er forunderlig.
Den giver os uventede fordele og uventet modgang.
Jeg er frygtelig ked af det med Anne og din datter.
Jeg orker ikke at tænke på det nu. Vi kan bare fortsætte fremad.
Jeg følte det samme, da min bror døde, men tankerne kom alligevel.
Det værste ved krigen er, at den fratager os dem, vi elsker.
- Vi når aldrig at tage afsked. - Det er sandt.
Sidste gang jeg mødte min bror, skændtes vi over en banalitet.
Tanken, om at vi ikke var forsonede, fortsætter med at hjemsøge mig.
Jeg troede, kærlighed var en styrke, men det er måske kun en forhindring.
Alternativet er vel aldrig at elske, så vi aldrig skal sørge?
Pas på.
- Er du allerede blevet bandlyst? - Jeg vil tale med dig.
- Det har jeg intet imod. Lyle? - Alene.
Giv mig et øjeblik med vores forhenværende leder.
Det er længe siden, Cambridge. Hvordan kan jeg hjælpe dig?
Du kunne have skudt mig, uden at nogen havde vidst noget.
- Lyle havde set det. - Så jeg bærer ikke på nogen parasit?
Jo, det er jeg sikker på. Når du bliver vild, må nogen pløkke dig.
- Det kan blive mig, der må gøre det. - Rart at høre.
Oberst Weaver tøver måske. Men det gør du ikke.
- Nej, det gør jeg ikke. - Godt.
Hele Volm-komplekset er væk!
Jeg hørte hverken skibe eller mechs.
- Noget må have sprængt det. - Muldvarpen kan have slået til.
Pope ...
Den ene har vist trukket den anden ud af drikken.
Cochise! Hører du mig? Han er i live. Løft ham op.
Hjælp mig med at bære ham, Pope! Tag benene.
Lourdes!
- Vi behøver din hjælp, dr. Delgado. - Jeg kommer snart.
Det kan vente. Det kan han ikke!
- Er han i live? - Han var det, da vi fandt ham.
- Jeg ved intet om deres fysiologi. - Unødvendigt. Mine mænd er døde.
Jeg skulle have ansvaret for dem, men kunne ikke beskytte dem.
Jeg er her. Du sagde selv, at følelsen af tab ikke må knække dig.
Håbet er stærkere end tabet.
Og den menneskelige ånd er jeres planets stærkeste våben.
Den er en gave.
Så længe I ikke lader den blive slukket, vil I sejre.
Det samme gælder dig.
Hvis I lader mig være i fred, vil min krop selv regenerere.
- I behøver ikke at gøre noget. - Du bliver ikke forstyrret.
En dag håber jeg, at vi kan hele hinandens hjerter, professor.
Jeg glæder mig til den dag.
Han trækker stadig vejret.
Rør ham ikke og hold alle andre væk fra ham.
Lourdes?
Du behøves nedenunder. Der kommer nok flere ofre ind.
- Hvad sker der nu med missionen? - Vi må se, om våbnet stadig er der.
Har de valgt et mål, og vil I fortsat udelukke mig fra møderne?
Vi har en spion iblandt os, og jeg ved ikke, om planerne er ændret.
Jeg kom med oplysninger og gik min vej.
Hvad gør du nu?
- Jeg vil ikke have jobbet tilbage. - Jeg er fristet til at give dig det.
- Hej. - Hej.
Eksplosionen væltede en myretue.
Alle på den nordlige side vil have mere ammunition, hvis vi angribes.
Det samme gælder den østlige. Så vidt jeg ved, har de ikke set noget endnu.
Hørte du om Anne og min søster?
Ja ... jeg er ked af det.
Vi skal sørge for, at Karen betaler.
- Marina! Er du uskadt? - Tom!
- Jeg kan ikke se. - Hvor er du?
- Herhenne. - Hold ud.
- Du har et sår i panden. - Jeg kan ikke se noget.
- Bliver det bedre? - Ja, men det er sløret.
- Jeg tror, at jeg kan rejse mig. - Kom med mig.
- Hvad var det, der skete? - Det ved jeg ikke.
- Vi går til sygestuen. Kan du gå? - Ja, det tror jeg.
- Herhenne. - Så fortsætter vi.
- Her. - Tak.
- Hvad hørte du? - Det kan være folk eller ekkoer.
At du kan høre gennem 12 m murbrokker, er i sig selv et mirakel.
Først graver vi, og så lytter vi, og vi giver aldrig op.
Maggie!
Nej, nej, nej ... ikke også dig.
Jeg har dig.
Ikke dig, Maggie.
Du klarer dig. Jeg er her.
Sådan, ja. Du klarer dig.
Matt ved, hvordan vi kan finde ud af, hvad der sker under jorden.
- Ben hører bedre i afløbstunnelerne. - God idé. Kom i gang!
- Jeg har aldrig set jer slide sådan. - Uden Volm-racens hjælp ...
... er vi døde i løbet af 3 måneder. Hvad sagde drengen med stavene?
- Vi har overlevende i cafeteriet. - Godt. Det er der, alle samles.
Hvis loftet holdt, er din datter der sikkert med alle de andre.
Vi behøver ikke flere problemer end det her.
Vi er seks meter fra trappen, som kan lede hele vejen ned.
- Ikke sandt? - Netop.
Bliv ved med at grave! Vi har folk, der regner med vores hjælp.
Pas på hovedet.
- Der er to til. - Vi kan have mistet hundredvis.
Ret lampen denne vej. Det er Lourdes.
- Hun er i live. - Gudskelov! Hvor slemt er det?
Der er ikke langt igen. Kom med mig.
- Læg ham på båren. - Vi har to til her, doktor.
Det er ikke farligt, hun kan vente. De skal sys.
- Jeg kan ikke se. Alt er sløret. - Sæt Dem ned.
- Skønt at se dig, Tom. - Har du set min far?
Bare rolig, han er en overlever, og lige nu tænker han på dig.
- Hvordan er situationen? - Her er vores etage.
Alle udgange er spærrede.
Jeg har folk, der tjekker elevatorskakterne her og her.
- Og de nordlige udgange? - Vi er endnu ikke nået dertil.
Lån mig et våben. Hvordan har hun det?
Muligvis hjernerystelse.
- Og Lourdes? - Vi må vente, indtil hun er vågnet.
Tak.
- Har du det godt? - Min bror plejede at låse mig inde.
Siden da har jeg hadet trange steder.
Det vil føles bedre at se himlen igen.
Fandens også!
- Tom, det hjælper ikke. - Det får ikke lov til at standse os!
Du har brug for en gaffeltruck til at løfte alle de murbrokker.
- Der må være en anden udvej. - Porter har tjekket alle passager.
Vi må vente, indtil de deroppe har gravet sig ned til os.
Rumkryb?
- For fanden, doktor ..! - Dr. Kadar.
- Skønt at se Dem. - Det her er altså ikke overfladen?
Langtfra.
Hvad er der sket med min udholdenhed? Jeg plejer at klare meget mere.
Vi er måske ved at løbe tør for luft.
Det er også min ilt.
Hvis hele korridoren er styrtet sammen, kommer vi ikke ud.
Du må enten hjælpe eller holde kæft!
Du forbruger ilten på din måde og jeg på min.
At bruge dine muskler løser ikke problemet.
Som da du forlod mig i Charleston, da du ledte efter Anne.
- Hun er en del af familien. - Jeg kunne have fulgt med.
Jeg troede ikke, at jeg ville komme tilbage.
Jeg bestemmer, hvordan jeg lever og dør. Du gør det ikke for mig.
Her er brandtrappen. Jeg har brug for en sprængladning for at nå igennem.
- Har vi sprængstoffer? - Jeg har plastisk sprængstof.
- Det er godt nok. Detonatorer? - Nej, de er i våbenlageret.
Jeg har brug for et 60 meter langt kabel.
- Hvor finder jeg det? - Centret her har elkabler.
De fleste sidder i væggene, og væggene består af ...
Jeg behøver også krudt, sølvtape, batterier og jordnøddesmør.
- Jordnøddesmør? - Jeg er hundesulten.
Hvad laver De, dr. Delgado? De bør ligge i sengen.
- Jeg vil hjælpe de tilskadekomne. - De er selv en af dem.
- Vi tager os af det her. - Han har ret.
- Hvil dig, så får vi os ud. - Står muldvarpen bag det her?
- Det er muligt. - Mange døde. Alt er ødelagt.
Det ser sikkert værre ud hernede.
Tom, jeg er frygtelig ked af det, der skete med Anne og Lexie.
Alle siger sikkert sådan.
- Det er i orden. - Jeg føler, at det er min skyld.
- Du bad mig om at tage mig af dem. - Du kunne ikke have standset det.
Anne gav mig så meget, og trods alt, hvad vi har været igennem -
- så skulle hun dø alene dér, hvor det hele begyndte.
Du skal ikke dvæle ved det. Det havde Anne ikke ønsket.
- Du har ret. - Hvil dig nu.
- Hvad ler du ad? - Os.
Alt det slid, og vi er tilbage, hvor alt begyndte.
- Ligesom den her skide krig. - Synes du, det er sjovt?
Kom nu, Hal. Det er ikke så slemt.
Tror du, det gør ondt at være død?
Det er livet, der gør ondt.
- At være død er let. - Det må ikke ske, Maggie.
- Jeg må gøre noget. - En del ting kan vi ikke styre.
Jeg ved det godt. Jeg hader det.
Det her er min skyld. Indser du det?
Jeg kan ikke styre det. Måske ...
Ja, jeg blev kontrolleret af en parasit.
Men jeg husker intet af det.
Jeg kan have anbragt bomben. Eller adskillige.
Uanset om jeg havde kontrol eller ej, så svigtede jeg alle, jeg holder af.
Så mange er døde på grund af mig.
Du ... du skal dø.
- På grund af mig. - Hal ...
Jeg troede, at jeg kunne narre døden.
Det er sjovt.
Ingen har nogen sinde brudt sig om mig.
Ikke som du gør.
Hvis min tid er kommet ...
... så er der ingen, jeg hellere vil dø sammen med.
Det er mit valg.
Saltopløsningen målretter eksplosionen. Kløgtigt.
- Er I klar? - Lige om lidt.
Åh nej ... der er en sprække i bjælken over mig.
- Er det slemt? - Det afhænger af, om den er svækket.
Eksplosionen kan åbne et hul eller begrave korridoren i murbrokker.
Vi må tænke os om og måske finde et andet sted.
Vi er tilbage, hvor alt begyndte.
- Hvad sagde du? - Vi er tilbage, hvor alt begyndte.
- Jeg så bare til ham. - Anthony er såret. Hjælp os.
Hvad er der sket? Anthony? Kan du høre mig?
Rejs dig langsomt. Hold hænderne over hovedet.
Hvad drejer det sig om? Jeg forstår det ikke.
Du har samme taske, som vi tog med til Keystone.
- Du lagde en sporer i den. - Det var bare en medicintaske.
Du sagde, at Anne døde, hvor alt begyndte. Mente du Boston?
Jeg fortalte det kun til Porter og Weaver.
- Jeg antog bare ... - Hvor var du ved eksplosionen?
Forsøgte du at komme ud efter at have rigget bomben?
- Du skræmmer mig, Tom. - Hvad lavede du i Cochises stue?
Jeg er læge. Kan I ikke se, hvad paranoiaen gør ved jer?
Du er muldvarpen! Du overdrog Anne og Lexie til Karen.
Okay ...
Man kan ikke høre mere hernede.
- Jeg bliver urolig. - Også jeg. De er måske døde.
- Det ville måske ikke være så slemt. - Hvad mener du?
Far er skør, og Karen må have gjort noget ved ham.
Du havde opført dig på samme måde. Vent lidt ... Stille.
Jeg vil ikke have, at far, Hal og Maggie skal dø hernede.
Du er den eneste, hun ikke kan dræbe.
Jeg kan også dø. Jeg kan dø ligesom alle andre.
Uanset hvordan det ender, så skal du se det. Uanset hvad der sker.
Hvis du ikke er sammen med mig, vil jeg ikke leve.
Det afgør du ikke.
Tror du, at der er et liv efter døden?
Engle i himlen?
Det håber jeg ikke.
For jeg ved, hvor jeg havner.
Uanset hvor du havner, så skal jeg nok finde dig.
- Et rør! - Hallo?
Hvad er det?
- Vi er heroppe! - Det er Hal!
Hal! Vi kan høre dig! Vi vil hente hjælp!
Bliv her, så henter jeg Weaver og flere folk.
- Vi har snart ikke mere luft. - Åbn røret!
Det kan jeg ikke!
Lad mig prøve.
Se!
Godt ...
Vi skal nok klare os, Ben. Det lykkedes os at få røret op.
Hold ud! Vi skal nok få jer ud! Der er ingen fare.
Hvordan kan det være hende? Hun frigjorde Diego og lappede mig.
Hun reddede også mit liv. Ingen mistænkte noget.
- Intet tydede på, hun var smittet. - Hun kan have fået det af patienter.
Vi må være mere forsigtige fra nu af.
Det er for sent, Tom! Du giver Karen skylden for alle problemer.
Du længes efter at dræbe hende. Som om det ville løse noget.
- Du ved godt, hvis skyld det er. - Lyt ikke, det er parasitten.
Du ville indgå alliance med Volm-racen og drage i krig.
Hvor mange er døde pga. dine fejl?
Anne ... Lexie ... Vi skal alle dø hernede, Tom!
Karen vinder. Du burde have vidst, at du ikke kan besejre hende.
Du har tabt, Tom. Det her lokale bliver din grav.
Bliv her.
Hør efter! Jeg har fundet en udvej!
Frisk luft! Kors! Tænk, hvor meget man tager for givet.
Bjælken holdt, doktor.
Som bevis på, at usandsynlige ting faktisk sker.
- Jeanne! - Far!
- Er du uskadt? - Jeg troede, du var død.
- Vil du stadig spise middag? - Helt sikkert.
Vi fandt spionen. Det var Lourdes.
- Lourdes? - Ja.
- Hvordan har I klaret jer? - Vi er i live. Hvor er Weaver?
Hør efter! Hjælp de sårede og begynd at grave i ruinerne.
Lourdes. Det var Lourdes.
Jeg har kendt hende siden invasionen. Hun er ikke i stand til den slags.
Karen stod bag det. Det lykkedes hende at få en parasit i hende.
Vil folk kunne tilgive hende efter alle dem, hun har dræbt?
Halvdelen har ikke engang tilgivet mig.
Maggie, jeg er ked af, at jeg ikke tog dig med på missionen.
- Jeg ville ikke såre dig. - Det ved jeg godt.
- Men hvis I går efter Karen ... - ... så går du med.
- Hvis du gerne vil. - Det kan du bande på.
- Vi skal have hævn. - Sammen.
Ja, sammen.
Det er skønt at se dig på benene igen.
Mine venner er døde.
Ligesom mig fik de aldrig deres planet at se.
De døde på en fremmed planet. Glemt.
Jeg glemmer dem ikke. Eller hvad de ofrede deres liv for.
- De skal ikke dø forgæves. - Det er for sent.
Våbnet stod i en kraftig bunker. Kan det ikke have overlevet?
Det tror jeg gerne, men ...
Det er begravet under murbrokkerne, og mine teknikere er døde.
Jeg ved ikke, hvordan man betjener våbnet.
Dr. Kadar kan måske hjælpe. Han lærer hurtigt.
- Han ville se det som en udfordring. - Det er en vild satsning.
Hvilke alternativer har vi? Kom nu.
Først begraver vi de døde, og så begynder vi at grave for vores liv.
Tekster: Peter Buhl www.sdimedia.com